![](https://anna.fi/awpo/img/sites/28/2018/08/turkey-side.jpg?s=3e205797cc1d436aaf6e9425fbe1197f&fit=crop)
Kun unelmaloma ei menny ihan niin putkeen...
Turkki elokuu 2018
Viikko sitten palasin kotiin meidän perheen ensimmäiseltä rantalomalta. Tätä reissua kyllä odotettiin. Voi elämä! Kun päätös etelänmatkasta tehtiin, ja matka varattiin, alkoi piinaavan pitkä odottelu. Tämä oli meille jokaiselle ensimmäinen rantaloma, sekä lapsillemme ensimmäinen kerta lentokoneessa. Meillä oli suuria odotuksia ja haaveilua. Suurimmaksi osaksi kaikki meni hyvin, mutta hieman tässä(kin) jutussa oli vastoinkäymisiä. Meidän perheellä on aina! Ollaan sellaisia Aku Ankkoja, joilla ei vaan koskaan kaikki mene niin täydellisesti putkeen. Aina vähän jotain hankaluutta ja vastoinkäymistä pitää olla. Jos joskus sattuu olemaan niin, että kaikki on mennyt liian hyvin, aloitan minä panikoinnin. Kun olen tottunut vastoinkäymisiin, stressailuun ja hankaluuksiin, niiden puuttuminen saa pelkäämään jotain pahempaa.
Koko matkaan valmistautuminen oli minulla tietysti aika työntäyteinen. Elokuun alku menikin tehdessä rästihommia sekä luodessa blogiin postauksia valmiiksi ajastettuna riittävän pitkäksi ajaksi. Onneksi tein paluutani seuraavalle viikolle asti, sillä sain sairaslomailla rauhassa kotiin palattuani.
Minä tosiaan sain kun sainkin kaiken tehtyä ennen lähtöä. Oli duunit hyvässä mallissa blogissa ja muissa työkuvioissani. Olin pääsemässä ansaitulle lomalle perheen kanssa. Koko kesän painoin niska limassa monia duuneja, siviilielämässäkin oli paljon juhlia ja velvollisuuksia. Nyt oli alkamassa minun ja perheen rentoutuminen!
Lähtöpäivä oli stressitön. Lapset olivat koulussa ja eskarissa, me miehen kanssa pakkailimme kotona ja hoidimme viimeisiä asioita. Mies sitten kyseli, että onhan minun Citroen kunnossa. Vastasin, että joo. Ei se sitä kummallista nylkkäämistä enää tee. Mieheni autossa on eräs pieni vika, jonka vuoksi ei pitkää matkaa viitsinyt lähteä ajamaan, joten lähdimme minun autollani. Jo tässä kohtaa oli selkeät merkit ilmassa. Tietenkin minun autosta katosi tehot kesken matkan. Citikkani jäi sitten Pukaron Paronin pihaan, kun mieheni ystävä kaahasi tuhatta ja sataa hakemaan perhe Hirvosta. Jännitti, että ehdimmekö lähtöselvitykseen ajoissa, kun matkaamme tuli tällainen katko hetkeksi. Ehdimme kyllä, mutta ketutti auton hajoaminen. Puhuin siinä matkalla, että jospa meidän vastoinkäymiset olivat sitten tässä? Kuinka väärässä olinkaan, mutta kerron siitä postauksen edetessä.
Lentokentällä oli pientä säätöä, kun portti olikin vaihtunut sen jälkeen, kun olimme tehneet lähtöselvityksen. Lento lähti vähän myöhässä, mutta Turkissa olimme kuitenkin ajallaan. Aika nopeasti pääsimme passintarkastuksesta matkatoimiston matkaoppaan luokse ja siitä oikealle bussille. Passintarkastuksessa oli samaan aikaan toiselta lennolta arabimaista kansalaisia. Valkoisena, suomalaisen EU-passin omaavana, on aika läpihuutojuttu mennä passintarkastukseen. Tarkastaja ei edes vilkaise meitä yksitellen. Ottaa passit ja leimaa ne. Se siitä! Muun kansalaisuuden passilla ja tummemmalla iholla joutuu viettämään pidemmän ajan tarkastuksessa – huomasin vain. Tarkastaja soittelee puheluita ja koko prosessi kestää aivan tuhottoman kauan meihin verrattuna. Me suomalaiset, varsinkin valkoiset, olemme aika etuoikeutettuja tässäkin asiassa.
Bussimatka Antalayan lentokentältä Sideen meni yöaikaan nopeasti. Yön kosteus ja kuumuus oli hätkähdyttävä, vaikka meillä Suomessakin on ollut todella kuuma kesä. Onneksi bussin ilmastointi toimi. Saavuimme hotellillemme noin klo 2.30 yöllä.
Aamu valkeni ja näimme ensimmäistä kertaa hotellimme allasalueen kunnolla. Hotellillamme oli kaksi lastenallasta, yksi suuri allas sekä kaksi vesiliukumäkeä, joille oli vielä neljäs allas. Nautimme niin valtavasti hotellialueen ulkonäöstä, joka oli aina siisti ja erityisesti palmupuut olivat ihania. Minun haave lapsesta asti, että pääsen paikkaan, jossa kasvaa palmupuita.
Mutta merenranta oli kanssa suuri haaveeni. Tiesittekö, että sain itseni bikinikuntoon? Ensimmäistä kertaa elämässäni aikuisiällä olin bikineissä!!! Ja kaiken lisäksi julkisesti. Yhtään kuvaa minulla ei ole todisteeksi, mutta ehkä uskotte minua. Välimeren aalloissa oli mahtavaa uida. Kerroinkin kynsilakkapostauksessa tuosta haaveeni toteutumisesta.
Perjantaina ja lauantaina elämä hymyili Turkissa. Perjantaina alkoi hieman oikea yläluomi turvotella, mutta ei pahasti. Fiilis oli aika fabulous, vaikka meikkasin minimalistisesti. Kuvassa ei ole filtteriä, ei säätöjä, eikä minulla ole edes meikkipohjaa kasvoilla!
Sunnuntaiaamuna sitten alkoi tapahtua. Otin itsestäni kuvan heti herättyäni. Onneksi hotellilla oli terveydenhoitaja, joka sitten järjesteli asioita. Kiertävä lääkäri saapui tapaamaan minua muutaman tunnin päästä. Sain häneltä kahta erilaista silmätippaa ja voidetta. Huh, huokaisin. Ajattelin, että eiköhän näillä silmä ole jo seuraavana päivänä paremmassa kunnossa. Kuinka väärässä olinkaan…
Maanantaiaamuun heräsin tällaisena. Arvatkaa kuka itki? Siinä vaiheessa alkoi jo vähän pelottaa, sillä silmäni ei ole koskaan ennen näyttänyt näin kamalalta! Menimme uudestaan terveydenhoitajalle, joka soitti lääkärille. Lääkäri määräsi minulle antibiootit ja kortisonivoidetta.
Harmillistahan tässä oli, että tiistaina oli meidän retkipäivä. Heti aamusta lähtö Antalayaan ja vesiputouksille. Tiistaiaamuun heräsin vielä vähän hurjemmalla silmällä, sillä turvotus oli levinnyt myös alaluomelle ja poskelle. Päätimme perua meidän retken, koska ei minun silmällä uskaltanut lähteä. Ei ollut tietoa, että purevatko antibiootit vai eivät. Onneksi tiistain aikana alkoi vihdoin tapahtua!
Keskiviikkoaamuna olinkin jo vähän ihmismäisempi. Onneksi antibiootit alkoivat purra, mutta kyllä minun loppureissuni oli aika harmillinen.
Pukeuduin aurinkolaseihin kaiken aikaa. Aurinkolaseissa ja lierihatun alla oli turvallinen olo. Onneksi minulla on matkavakuutus! Siitä ei kannata säästää. Olisin kyllä mielelläni maksanut täysin turhaa sitä(kin) vakuutusta, mutta minkäs teet. Vaiva voi olla reissussa hyvin pieni, mutta omasta pussista maksamalla se voi olla todella ikävä matkabudjetin syöppö. Esimerkkinä nyt tämä minun silmäni vaiva. Hotellilla oli hyvin järjestetty turisteille terveyspalvelut. Minun ei tarvinnut poistua edes apteekkiin, vaan kaikki tuotiin hotellille. Jos sattuu tällaisia, niin onhan se kiva, että oli vakuutus kunnossa ja palvelu, jossa on ajateltu asiakasta.
Muistatte varmaan, että minulla on aurinkoallergia. Saan ihottuman UVB-säteistä. Näin loppukesästä onneksi iho on tottunut ja aurinkosuojavoiteilla voin ehkäistä ihottumaa, kunhan vain olen huolellinen. Noh, huolellisuudesta huolimatta, minun käsivarret suorastaan räjähtivät vesikelloille keskiviikkona. Syynä antibiootit, sillä ne herkistivät ihon palamiselle. Tietenkin aurinkoallergiselle se tarkoittaa ihottuman ihan räjähtämistä hetkessä. Niin kipeät ja pahat käsivarteni eivät ole olleetkaan yli 10 vuoteen. Ne eivät kestäneet valoa enää ollenkaan, vaan säteiden viiltävä kipu tuli hihojenkin läpi. Meidän oli pakko odottaa auringonlaskua ennen kun menimme illalliselle.
Ostin muuten menomatkalla Helsinki-Vantaan lentokentältä tuon Longchampin käsilaukun. Ihana!
Ja kuten olen jo maininnut. Kotiin palasimme torstaiyönä, perjantaina minä sairastuin yskään ja räkätautiin. Kuumeilin/lämpöilin viisi päivää. Ei tässä ole voinut muuta tehdä kuin repiä huumoria. Paina hulluna hommia, maksa monta tonnia matkasta ja täpinöi kuukausia rentoutumisesta perheen kanssa. Miten meni noin niin kun omasta mielestä, Minna? Noh, en kyllä tunne olevani rentoutunut, vaikka meillä oli todella hauskaakin. Harmittaa paljon, että silmäni aiheutti koko perheessä stressiä ja se tietysti rajoitti minua jonkun verran. Ongelmat olivat esteettisiä mutta myös fyysisiä, kun en nähnyt toisella silmällä. Viimeistä kokonaista päivää sitten varjosti minun ihoni rankka reagointi auringolle antibioottien takia.
Vaikka reissuun mahtui shaissea, oli se silti mahtavaa! Nyt kun ollaan lasten kanssa mietitty, niin ei meitä taida harmittaa kovasti mikään muu kuin sen retkipäivän peruuntuminen. Muutenhan lapset eivät jääneet mistään paitsi.
Niin, miten sen minun auton kanssa kävi, joka jäi sinne bensa-aseman parkkipaikalle lähtiessämme reissuun? Vitsilläni toivoin jonkun hoitavan ongelman pois, jotta voin vakuutusrahoilla sitten ostaa uuden auton, ei toteutunut. Minun Citroen oli viikkoa myöhemmin samalla paikalla ja koskemattomana. Mieheni sai ajettua autoni takaisin kotiin, vaikka se vähän tehoton oli. Minun handyman aviomieheni sitten kuumeestaan toivuttuaan löysi pienen vian autostani ja sai parin osan vaihdolla korjattua sen.
Minun silmäni alkaa olla parantunut. Pieni pahkura vielä yläluomessa on ja silmäripset kärsivät pahasti siitä turvotuksesta. Mutta toipumaan päin kuitenkin. Vesikelloilla olleet käsivarret ihottumineen rauhoittuivat heti kun pääsin kotiin. Nyt ne hilseilevät, joka on siis parantumisen merkki. Eilen ei enää ollut kuumetta, eikä lämpöä, joten alan olla kunnossa.
Olipa koettelemus! Siellä Turkissa ollessa tuntui niin vääryydeltä, mutta nyt minua jo naurattaa. Näinhän minulle aina käy. Jos sielunsuunnitelmat ovat totta, on minun sieluni halunnut järjettömästi vastoinkäymisiä ja surkeiden sattumusten summia myös sinne onnistumisien joukkoon. Jing ja jang ovat tasapainossa. Ääripäät kuuluvat minun sieluni opinaiheeksi.
Siitä sitten sopivasti hengellisistä opeista maallisiin oppeihin. Eilen palasin kouluun. Nyt käynnistyi opinnäytetyöjuna. Huh huh! Minulla on vielä kaikki levällään, mutta saattaa olla, että vaihdan toimeksiantajaa (mitään lukkoon lyötyä kun ei ollut) sellaiseen, jolla olisi todellisempi tarve sille mitä osaan. Vähän tässä mietin, että kuinkahan minä taas kaiken kanssa tasapainoilen, mutta pusketaan vielä tämä syksy. Yritän ajatella, että olen selvinnyt tähänkin asti aikataulullisista ongelmista. Tulen ratkomaan ne vielä näiden viimeisten kuukausienkin aikana.
Palaan myöhemmin aiheeseen Turkki ja kohteeseemme Side. Tämä saattaa kiinnostaa teitä lapsiperheellisiä. Kosmetiikkatuotevinkkauksia haluan teille vielä jakaa näin reissun jälkeen. Sanonpa vaan, että Turkin kuumuus ja kosteus oli jotain ihan käsittämätöntä. Luomitulehduksen vuoksi en voinut silmiäkään meikata, joten olin naturel siellä aika pitkälti. Silti minulla on nyt kokemuksen kautta parit vinkit, jotka totesin hyviksi rantalomalle.
Kommentit
Ei me muina päivinä oltu edes menossa ennen auringonlaskua, mutta juuri silloin viimeisenä iltana olimme aluksi niin meinanneet. Oli tarkoitus mennä syömisen jälkeen altaille uimaan, mutta hirveän myöhäiselle sitä ei voinut jättää, koska lapset piti saada nukkumaan. Kotimatka oli edessä seuraavana päivänä. Mutta suunnitelmat meni uusiksi, koska minä en voinut poistua huoneesta ennen auringonlaskua ja vesikelloilla olevassa ihottumassa en sinne uima-altaaseenkaan halunnut mennä.
Kommentit
Voi räkä! Tai ennemminkin rähmä! Mutta hullumminkin olisi voinut käydä, hyvä kun pääsit kuitenkin nauttimaan lomasta! Tällaisistahan ne muistot kuitenkin tulee.. Vielä mummona tyttösi kertoo ensimmäisestä Turkin matkastaan, kun äidiltä turposi silmä:D.
Muistan kyllä oman ensimmäisen matkan palmujen alle (olin jo lähes 2o-vuotias silloin..) ja kyllä se tunne, kun näet jo lentokoneesta palmuja on ainutkertainen. Nykyisin pelkään vaan räsähtääkö kone kenttään laskeutuessa:/.
Kerrohan lisää Turkista.. Itse jo mietin ensi vuoden matkaa.. Mutta toinen automme hajosi ja pitää kyllä räknätä onko sitten varaa.. Mutta saahan sitä haaveilla:).
Se samainen auto muuten toukokuussa jo hajos samallai, ku tuo sun :D. Hyyty joka mäkeen jne. Päästiin kuitenkin Helsinki-Vantaalle vaik oli hikiset 500km sinne ajella:D.
Joo, tästäkin on ollut pakko etsiä myös hyviä puolia ja revittävä huumoria. Ei tällaisia muuten kestäisi. 😀 Niin pääsee omien pettymysten ja harmistumisien yli.
Minä näin palmut 35-vuotiaana. About 30 vuotta odottanut sitä hetkeä. Mehän saavuimme yöllä Turkkiin. Katselin bussin ikkunasta siluetteja palmuista. Sitten hotellille päästyämme pääsin ihan läheltä katsomaan palmuja. Oijoi! Se oli jotenkin niin mahtavaa.
Minuakin aina vähän jänskättää se laskeutuminen. Nousu ei niinkään, vaan se laskeutuminen.
Ai teillä oli samanlainen kokemus!!! Apua! 😀 Meillä ei ole matkaa kuin 130-150 km lentokentälle. Onneksi vika ei ollut suuri, eikä heittänyt hajoamisellaan meidän taloutta aivan persuksilleen. Mutta kun auton tehot hiipuu ja moottorin merkkivalo syttyy näytössä, niin pelkohan monen sadan rempalle siitä tulee.
Oijoi, onpa ollut kyllä huonoa tuuria matkassa 🙁
Niin oli! Olen tässä nauranut, että tee hitsisti töitä, maksa monta tonnia reissusta ja unelmoi ja odota sitä rentoutumista. Ja kun sitten on sen rentoutumisen aika, saat stressata kahta kauheammin. 😀 It’s my life!
Kylläpäs teitä nyt koeteltiin kunnolla! Onneksi pääsitte kuitenkin nauttimaankin. Paremmalla onnella ensi kerralla – vai uskallatteko sellaista vielä suunnitellakaan? Ja kylläpä siellä on oltu niin hehkeänä, ainakin ennen silmätulehdusta 🙂
Olen juuri parhaillaan täällä Rodoksella ja toistaiseksi kaikki hyvin. Muutenkin on matkoilla selvinnyt suuremmitta vastoinkäymisiä. Mitä nyt Thaimaassa kerran tuli sääreen isohko vertavuotava haava ja puoli jalkaa mustelmilla ja Dominikaanisessa tasavallassa koin ehkä elämäni ensimmäisen ja ainoan ruokamyrkytyksen, mutta ei siihenkään mennyt kuin vajaa vuorokausi. Aina kuitenkin vähän jännittää mitä voi sattua, etenkin kuin yksin matkustaa. Siksi kannattaakin pitää matkavakuutus voimassa. Ja sehän taitaa jopa korvata tuollaisessa tapauksessa jopa matkalta myöhästymisen. Mietin tuota silmätulehdusta, olitko ehtinyt uimaan jo uima-altaassa? Eikö niistä voi juuri saada tartunnan?
Mies kyllä tokaisi (vitsillään) ettei meidän perhe lähde enää ikinä mihinkään. 😀 Joo, ei me traumatisoiduttu. Toivotaan, että seuraavalla kerralla ei olisi tällaista harmia.
Sanoin miehelleni silmäni ollessa hirveä jo toista päivää, että minä olinkin ihan kaunis. Taisin sittenkin pitää ulkonäöstäni. 😀 Miestäni vähän nauratti. Sitä kato arvostaa asioita sitten kun niitä menettää. 😀
Niin kun sinä matkustat yksin! Olet kyllä rohkea. 🙂 On se ruokamyrkytyskin varmaan aika kamala, jos ei ole toista joka kävisi hakemassa vettä, lääkettä tai syötävää, joka helpottaisi oloa. Onneksi sinulla ei kuitenkaan ole ollut mitään vakavia juttuja. Onneksi ei minullakaan. Pieni harmi, mutta silti harmi sekin.
Olin ehtinyt uimaan altaassa, mutta en muista olinko edes sukeltanut? Meressä olin kyllä käynyt ja siellä aallot menivät ylitseni. Whatsappailin kaveriringin ryhmässä aiheesta matkalla ollessani. Eräällä heistä oli ollut vastaavaa aikaisemmin kesällä. Kuulin silmälääkärin kertoneen, että silmien kuivuuskin voi päästää silmän tulehtumaan (luomitulehdus). Luin myös siitä netistä lisää. Minulla oli heinäkuun puolivälistä asti ollut ongelmia silmieni kanssa. Ne olivat kuivat, niissä tuntui kuin olisi ollut hiekkaa jne. En vaan tajunnut, että kosteasta ilmasta huolimatta silmäni olisivat kuivat. Luulin auringon aiheuttaneen sen ikävän tunteen.
Turkkilainen lääkäri muuten vinkkasi minulle, että jos vastaavaa tulee joskus myöhemmin, niin heti alkuvaiheessa kannattaa pyyhkäistä valkosipulinkynnellä silmäluomea. Se on kuulemma vanhankansan keino, joka toimii. :O
Viime reissulla ensin meduusa poltti, sitten iski kunnon flunssa ja viimeisenä päivänä auringonpistos. Muut reissut ovat sujuneet hyvin, joten ehkä tuollainenkin loma piti kokea 🙂
Tuo kuulostaa aivan minun tavaltani viettää lomareissua. 😀 Muistin tässä, että viime syksynä olimme lasten kanssa Tukholman risteilyllä. Meillä oli junior sviitti ja kaikkea. Menomatkalla oli järkyttävä syysmyrsky, joka keinutti ja pompotti laivaa. Lapset oksensivat sviitissä, minä melkein, koska voin todella pahoin. Ei päästy poreammeeseen miehen kanssa ekana iltana, kun minusta ei ollut hänelle seuraksi ja lapset vaativat koko yön huomiota. 😀 Aina vähän jotain pientä…
Voi ei miten huonoa tuuria!
Joo, niin oli! Vaikka vähän ketutti, yritin ajatella, että onneksi elämässä muuten on kaikki ihan kivasti. Mutta olisihan sitä halunnut oikeasti rentouttavan lomareissun. 😀
Se on tosi harmillista kun sairastaa lomalla! Meidän perheessä on ennemminkin sääntö kuin poikkeus että lomalla ainakin yksi sairastuu. Oma sairastuminen ei niinkään haittaa(vaikka kyllä harmitti esim omaa syntymäpäivää viettää kuumeisena sängyssä- Arizonassa!), mutta inhottavinta on kun lapset tulee kipeiksi. Esim. yhden joulun kuukausia odotettu matka vietettiin pienen kuumekouristelijan kanssa sairaalassa ja toipumassa ( ja itsellä tietysti poskiontelontulehdus päällä)…
Tuota mantrasimme miehen kanssa Turkissa. ”Onneksi lapsia ei vaivaa mikään…” Esikoisemme ollessa 4-5 -vuotias, meillä oli paljon hänen sairastelun takia peruuntumisia. Puolen vuoden aikana kolme keuhkokuumetta ja viikko sairaalassa. Samoihin aikoihin myös kuopuksella oli korvatulehduskierrettä. Kädet ristissä jännäämme edelleen, ettei mikään peruisi suunnitelmia.
Hei,
ikävä juttu, että kovasti odottamallanne lomalla oli näin paljon vastoinkäymisiä. Juttua lueskelin ja ihmettelin miten hyvin kuitenkin sopeuduit tilanteeseen .. et panikoinut, vaan yritit suhtautua niin, että tällaista elämä on. Toki harmittelit, mutta et jäänyt ns. ”tuleen makaamaan”. Ja tuossa rantakuvassa, jossa ei meikin meikkiä ole, aivan hehkut rentoutunutta ja kaunista oloasi. Kuvat ovat kauniita ja näkee että hellettä riittää. En usko, että seuraavalla etelän lomallanne kohtaatte näin paljon vastoinkäymisiä. Loma aina joskus ottaa ja myös opettaa jotain.
Syy suhtautumiseeni löytyy entisistä elämänkokemuksista. Kun aina vähän jotain kapulaa on rattaissa tai ainakin pientä tökkimistä sekä hankalamman kautta kulkemista on, mutta lopulta kaikki menee suht hyvin. Sitä on niin tottunut jo, vaikka minua niin ketutti se meidän retkipäivän peruminen ja ettei lomani ollut ihan täydellinen ja täysin rentouttava. Meillä oli silti kivaa ja yhdessä taas selvittiin kaikesta. 🙂
Toivon kovasti ettei seuraava reissumme olisi ihan näin vastoinkäymisiä sisältävä. 😀
Vinkkinä, että Turkin elokuussakin saa meikin pysymään hyvänä kombolla Dior forever primeri, Estee Lauder Douple wear, hyaluroni puuteri by Terry ja päälle urban decay All nighter suihke.
Kymmenet elokuut Turkissa viettänyt. Pari päivää sitten kolmen viikon reissulta taas palannut. Tää on meikki mikä kestää.
Ja eihän kukaan lähde illalliselle ennen auringon laskua Välimerellä 🙂
Ei me muina päivinä oltu edes menossa ennen auringonlaskua, mutta juuri silloin viimeisenä iltana olimme aluksi niin meinanneet. Oli tarkoitus mennä syömisen jälkeen altaille uimaan, mutta hirveän myöhäiselle sitä ei voinut jättää, koska lapset piti saada nukkumaan. Kotimatka oli edessä seuraavana päivänä. Mutta suunnitelmat meni uusiksi, koska minä en voinut poistua huoneesta ennen auringonlaskua ja vesikelloilla olevassa ihottumassa en sinne uima-altaaseenkaan halunnut mennä.